Виж колелото!
Кьде са децата?
Обратно в колата!
Какво се е случило?
Колко са?
Мисля, че е само един.
Мъртъв ли е?
- Не, припаднал е. - Късметлия.
Казват, че не е мъртъв.
Нямах време.
Ад, двигателят отказа, нищо не можеше да се направи.
Разбира се, може да си е мислил, че ще успее да мине.
Той го видя.
Спря.
Караше с над 60.
Колата му се подхлъзна.
Видях го да идва право срещу мен.
В последния момент, нямаше дори 10 ярда от тук...
...дойде отзад. "Пфу!", така мисля...
изкочи зад мен.
Завъртя се, и отскочи от камиона в канавката.
Нищо не можеше да се направи...
Претърколи се и удари дървото!
НЕЩАТА ОТ ЖИВОТА
Какво правиш?
Гледам те.
Ще направя кафе след тази страница.
По дяволите!
Кажи ми дума за... казвам лъжи...
или по скоро, разказвам истории. "Verschunern" на немски.
- в смисъл "съчинявам". - "Embellish".
Това е: embellish.
С две "l" .
По дяволите всичко!
Подписа ли документите за Тунис?
Слушаш ли ме?
Подписа ли документите за Тунис?
Не, още не.
Исками се вече, да сме отпътували.
Разпиши ги най-после. Или и през юли, ще бъдем още тук.
Къщата на остров Рю?
На колко години и бил синът ти тогава?
Не зная. Може би 16.
Това беше преди 3 години.
Катрин e била прекрасна.
Все още е.
Ще ме заведеш ли там?
Веднага. Само да опаковаме. Ще се върнем в понеделник.
Не, не искам да заминавам.
Не искам на остров, който е бил обитаван.
Защо ме обичаш?
Защото си стар... и грозен!
Какво е това?
Какво правиш?
Смяна на посоката. Обичам това.
Губене на времето. Скоро ще сме заминали.
- Натрапвам ли се? - Не, винаги си добре дошъл.
Видях колата на сина си и се отбих.
- Искам кафе? - Не много силно.
Не спя така добре, както преди.
Джейн казва, че е от годините.
Горката Джейн! Тя мисли, че си стар.
Здравей, Татко!
Ще кажа на Джейн...
Какво ще и кажеш?
Видях те. Последния понеделник. С г-жа Фантен.
Мен...?
В градината на Люксенбург. Целуваше я.
Така ли се говори с роден баща?
Не съм виждал г-жа Фантен, от погребението на мъжа и.
Къде я целуваше?
Джейн не ще разбере шегата.
За разлика от майка ти.
Сега и трябва чувство за хумор.
- Когато Пиер беше дете... - Ти не си бил там.
Не е вярно.
Както и да е, бях просто млад.
За какво говорех?
Искаше кафе?
Чудесно! Много добре.
Катрин, също беше хубава. Както и да е...
Седни.
Не, не съм свършил.
Какво исках да кажа?
В затруднение съм...
Това е толкова глупаво.
Ако може да помогнеш, всъщност, няма значение. Ще се оправя.
Колко?
100... 120,000...
Колкото може да отделиш...
Какво става с Тунис?
Хелен каза, че заминаваш за три години.
Три години! Това е много време.
Значи, ще изоставиш стария си баща?
Но колко години е сега?
Седемдесет и две.
Още ли е обвързан?
Да.
Ще си взема цигара.
Как е Хелен?
Добре.
ОБИЧАМ ТЕ
Остави го, мисля е луд.
Аз се карам с Катрин.
- За какво? - За теб.
Злослових по твой адрес.
Не трябваше.
Казах, че не си наясно с миналото ви. Така е по-добре за нея.
- Украсяваш. - Не аз, ти.
Освен ако, не си бил там.
Не си ви ли е било до мен?
Не. Или трябва да съм забравил.
Идиот!
- Какво ще кажете за гаражите? - Какви гаражи?
- За колите. - Погледнете плановете.
Преглеждам сградите.
И не виждам никакви гаражи.
Те са под земята. Отгоре има трева.
Халесва ми, да гледам трева...
но не може да има 30 гаража отгоре,
без да се срутят сградите ви.
Рекламната кампания е стартирала. Сградите ще се продадат с гаражи,
според категорията, както е посочено.
Това е невъзможно.
Шегувате се, това е решено.
От кого?
От компанията, от всички.
Но... не от нас.
Не от мен.
Искам хората да виждат градини, не гаражи.
Прочетете договора още веднъж. Там има клауза.
Може да си го завреш, твоя договор!
Ако видя толкова много, от тези зайчарници там, ще се вбеся!
Имате ли намерения да живеете тук? Не!
Какво ще кажете, ако аз запуша вашите прозорци?
Ако вашата реклама изпреварва плановете, това е ваш проблем!
- Кажете всичко това, на м-р Уилкинсън - Не знам кой е той.
Той не го познава.
Не знае, кой е той!
Как беше, на Рю?
Чудесно. Много ветровито.
- Кога се върна? - Миналата нощ.
Твоите фиданки вече са по-високи от мен.
Градината изглежда запусната, както я харесвам.
Капакът на прозореца още се блъска.
Никога няма да дойдат да го оправят.
Трабва да пуснеш лодката на вода. Иначе, ще се повреди.
Малко е тежка за мен.
Да бяхме я продали, ти не идваш вече.
Бертран ще ти помогне.
Той не иска да идва тази година.
Завършиха камината.
- Но счупиха масата. - Малката кръгла маса?
- Рене утре... - Утре?
- Германците ще бъдат тук по обед. - Така ли.
Те счупиха масата!
Виж, Пиер... Сгреших, че ти разказвах за остров Рю.
Годините вървят.
Ти имаш своя живот, аз моя. Всичко е наред.
Договорът с Рене и сметките са в апартамента.
Ще ги получиш довечера?
Не мога довечера. Утре, по някое време.
Имаш ли ключ?
Г-жо Берард! На телефона.
Не, Пол. Не мога да говоря сега.
Довечера. Ела и ме вземи.
Да, знаеш, че ще дойда.
Аз също...
Каза ли на Бертран, че заминаваш?
Не си ли?
Здравей, Гюте!
Изплаши ме!
Моля те, не ставай. Как си?
Както виждаш. Уплаши ме.
Как са внуците?
Ходят вече по двойки.
Ален има близнаци.
Спомняш ли си Ален?
Любимката на майка ти.
Бяхте като брат и сестра. Тя има близнаци.
Онази, която ме биеше до посиняване?
Като че ли не си спомняш!
Забравих, че си пораснал.
Колко време мина, откакто я видях последно?
Доста време.
Щастлива ли си?
Да... A ти?
Знаеш ли, на колко съм?
Не мога да си спомня...
102... може би 103...
или 105?
Навърших 76 вчера.
Огледай се за мъже. Още си хубава.
Когато кучето ти умря,
си спомних за теб.
Беше последното куче на семейството.
Дядо винаги е имал 3 или 4.
Катрин не поиска друго куче. Тя е права.
Обичаш го... а после то умира.
Пиер и Франсоа, на магаре в дъжда
Четката.
Пол, четката!
Четката, Пол!
Благодаря, старче. Добро попадение!
Не знаеше ли, че съм тук.
Не предполагах.
Това е Ан, моя приятелка.
Баща ми.
- Трябва да вървя. - Ще се видим после.
Връщам се веднага.
Та какво?
Нищо.
Това забавлява ли те?
Правя ги и ги продавам.
Това е синигерче.
Продават се много добре.
Някой хора харесват песни на птици.
Но птиците цапат и хвърчат навсякъде.
Но искат да слушат песните им.
Затова измислих тази птица.
Чиста е, и пее когато поискаш. Може и по-весело.
А има още едно предимство:
звукът е винаги един и същ.
И така се превръща, в част от къщата.
Нещо като домашен любимец.
Винаги със своя собственик.
Продаде ли нещо?
Около 40.
- Скъпо ли? - Доста.
Това е фантастична новост.
Нуждая се от още един чарк, за да работи.
Това е напълно разстроено.
Англичаните поръчаха 100.
Ако не бях напуснал, щях да имам работа за година.
Напуснал си?
Ти също, чух.
Ще правя мой сервиз.
Така ще започна нещо, с мои приятели.
Какво "нещо"?
Малък бизнес.
Виждал ли си Гюте?
Да.
Ще пийнем ли?
Да... разбира се.
Чашите са на шкафа с книгите.
Перно например?
Много добре.
Трябва да има лед на масата.
Благодаря.
Кажи колко.
- Имаш ли нужда от нещо? - Не, всичко е наред.
Ще се радвам ако дойдеш,
с мен на почивка.
Две седмици.
Трябва да изкараме лодката.
Но може би, ти ще можеш...?
Не, ще готвя цял ден.
"Готвиш".
Ще ходим при моите роднини довечера.
- Имаш предвид? - Не при всички. Харесвам майка ти.
Ще помолим ли Франсоа да дойде?
Очаквам да е поканена.
Очилата не!
Не виждам без тях.
Просто ме попитай. Ще ти кажа.
- Какво искаш да видиш? - Теб.
Тук съм. Това съм аз.
Нося документите. Подпиши ги сега.
И ще ти ги пратя по пощата.
Трябва да помисля за датите.
В какъв смисъл?
Заминавам на почивка със сина си. За две седмици.
Не си ми споменавал.
Видях го тази сутрин.
Пътуване дo остров Рю?
Катрин ще остане доволна.
Няма да съм с Катрин.
Само със сина.
Желаеш ли десерт?
Две кафета, моля.
Не ми ли вярваш?
Да. Вярвам ти... напълно.
Тогава кога ще заминем?
После.
Не мога напълно да го приема.
Ти казваше, че ще бъдете две страни, на представянето на твоите проекти в Тунис.
Ти и италианците.
Ако не си там, те ще изберат италианците.
Ако моите проекти са по-добри, могат да почакат две седмици.
Не съм им слуга.
Никога няма да заминем!
- Какво става? - Търся стол.
Вземи моя, аз тръгвам.
Аз ще съжалявам най-много, когато заминеш.
Осъзнаваш ли? 32 години.
Неразделни!
И ме оставяш заради жена! Копеле!
- Жаден ли си? - Не.
Нека пийнем от същото. Милани имат някакво "Pacherenc".
Познаваш ли виното "Pacherenc"?
Тогава, представи си поле с лютичета и бълбукаща река наоколо.
Април... пийваш си, месец април.
В Милани имат бъчва.
Това е младо вино с рядък аромат.
Не ме обичаш вече.
Мисля, че не.
Ти си красива.
- Къде е ключът? - Няма значение, аз позвъних.
Ето ги! Добър вечер, скъпи.
Цветята ти са чудесни.
Никога не си била, толкова прекрасна!
Защото е щастлива.
Не е изненадващо на нейните години.
Чудесно парти...
Да, очарователно.
Знаех, че ще бъде отвратително.
Защо отвратително? Това е семейството ти.
Не харесваш ли семейството си?
Мразя, да си пропилявам времето.
В този смисъл е досадно.
Да, досадно е.
Като мъж, който може да прекара цялата вечер, без да ми проговори.
Крайно досадно.
Говорих с майка ти, баща ти, приятелите ти.
Искаш ли да се разделим?
Направих това за теб преди година.
Тази навъсеност.
Това мълчание.
Защото, трябваше да прекараш вечерта с момиче.
Обикновенно, мъжа казва: "Спри да говориш". Ти казваш: "Спри да мълчиш".
И аз спрях.
Защото мислех, че ще ме напуснеш.
Когато ще си на Рю, с Катрин, ще е различно.
Вечерите ще бъдат щастливи.
Надявам се.
А когато съм другаде с теб?
Никога няма да бъдем другаде.
Ще скъсам документите.
Добре!
След сина ти, ще дойде нещо друго.
Баща ти. Твоята работа.
Приятелят ти Франсоа. Твоя остров. Каквото и да е, който и да е.
Ти не искаш да заминем.
Страх те е, да ти го казват, но ще ти го кажа.
Ти ме обичаш, защото съм тук.
Но ако трябва да прекосиш улицата, би се изгубил.
Ти си като стар човек.
Защо не се върнеш в къщи? Там те чакат. Върви.
Какво съм аз?
Жена правеща сцени в кола. Ужасно!
Излез...
Гледам те...
и ми се плаче. Защото се уморих.
Уморих се, да те обичам.
Излез, Хелен.
Можеш да оставиш колата тук.
Отивам при Рене.
Сега...?
Имам уговорка.
Не си ми казал нищо?
Ще си купя риза по пътя. Ще бъде рисковано.
Не мога да ти дам повече, от което вече имаш:
остров, стари приятели, лодка...
училище, не знам...
улици, градове, градина...
наша история.
Нямаме наша история. За теб, сме като бездетни съпрузи...
Това бе грешка.
Не мога да направя нищо срещу това.
Нищо ли няма да кажеш?
Много добре.
Ще позвънеш ли?
Разбира се.
700.
900 за дамата.
За вас, Мадам. 1,100.
Първи път...
1,200.
Други ... други...
1,800.
Продадено!
1,800 последно. Продадено!
- Не и преди следващата седмица. - Защо?
- Това е остров Рю. - Просто прекосявате водата.
Да, но това е много отделечено.
Чудесно е, затова...
Няма значение. Нямяше да зная, какво да правя с това.
Тук ли живеете?
Не.
Аз съм от Париж.
Къде от Париж?
Намери ли нещо?
- Ракла с чекмеджета. - Какъв стил?
Ренесанс.
Забавно. Чудесно. Да хапнем малко сардели.
- Не мога, пуловерът ми е мокър. - И какво?
Погледни ме.
Боиш се, да не настинеш?
Не, но...
Така те харесвам.
Хайде!
Уморена съм Пиер.
Уморена съм, да те обичам.
Аз също съм уморен...
от обясненията, от говоренето.
Трябва да спрем.
Да прекратим.
Не мога да пиша дълги писма...
По дяволите!
- Радиаторът ми се проби. - Влизайте!
Достатъчно е...
понякога.
Освен ако, не е свършила водата.
Сипах вода.
Приятелите ни, ще се чудят къде сме.
Ще им телефонираме.
Сега ли? Сигурно вече са за риба.
Какво да правя?
Трябваше да вземем такси.
Не говори глупости.
Значи говоря глупости!
Ще намерим сервиз.
Това ще отнеме, най-малко 2 дена.
Напускам те.
- Най-добре да се върнем у дома. - Не, не можем!
Би трябвало да сме недоволни.
И на мен не ми се иска.
Предпочитам да вървя сам.
- Плик, моля. - Ще потърся.
Чупливо е.
- Препоръчано? - По-бавно.
Не. Просто попълнете данните.
- Прекъснаха ни. - Вдигни. Ще повторя.
-Има ли писма за Менаж? -Попитайте колегата.
Трябва ми марка?
От 30 или 40 франка?
Искам да позвъня до Париж.
- Бихте ли избрали Париж? - Куберон.
- Кой номер? - Вавилон 30.77.
Не, не искам марка?
От Куберон. Париж.
За Куберон е заето.
Ще позвъня до Париж сега.
Вавилон за вас.
Вие ли искате Вавилон 30.77?
Г-жа Хелен ще се върне по обед.
Ще оставите ли името си?
Не, благодаря.
Някакво съобщение?
Кажете и, че я чакат,
тази вечер, при Рене, хотел Дюгеслен.
Спешно.
Повтарям: Очакват я при Рене, хотел Дюгеслен, спешно.
Това е всичко. Благодаря.
- 20 минути. Ще изчакате ли? - Да!
3 франка и 80.
Съжалявам, бързам.
Какво, за мен? Всъщност, исках да те оставя.
Обичам те.
Мари...
веднага...
Веднага?
Сватба...
Закъснявам.
Трябва да се обръсна.
Джентълмен!
Г-н. Берард... как сте?
Добре. Но не мога да довърша вашия проект, защото трябва да замина.
За Тунис. Знаете ли?
Пуша твърде много.
Идваше право срещу мен.
Караше най-малко със 65, нали?
- Най-малко! - И после...
Защо криволичехте?
- Моят камион не е Ягуар. - Имахте достатъчно време.
Аз спрях. Не спряхте ли? Спрях.
Чия е вината? Не бих могъл да кажа.
Той спря. Аз съм му отдясно.
Ако не бях тук...
- Мислех, че е загубил управление. - Не, то стана после.
Хората карат много бързо...
Не говори така. Не знаем, какво е станало.
- Не можах да видя какво стана. - Нито аз.
Даже не съм го видял, да изпада натвън.
Всичко стана за 5 или 6 секунди.
- Позвънете в полицията! - Добре, преместете камиона.
Заведете ме до онази ферма.
...Късметлия съм...
...едва се отървах...
...не е моя вината...
Стопът...
Той е луд...
...костюмът ми...
Съсипах си костюма...
Уморен съм...
Чувствам се чудесно, в тревата...
Не се мотайте наоколо! Може да избухне...
Донесете пожарогасител!
Не викайте, идва.
Внимателно!
- Още гори. - Разбира се, че гори.
Правя каквото мога.
Отстъпете!
Може да гръмне!
- Да вървим. - Дадох им одеало.
Горещо ми е.
Би трябвало, но не ме боли.
Това одеало...
е много дебело.
Искам да отворя очи.
Не точно сега. Ще събера сили.
Колата ми...
сигурно е в трагично състояние.
Ще опитам да отворя очи.
- Докторът идва ли? - Да!
Уплашен съм...
Ще помоля Хелен да ме прибере.
Първо, ще си почина малко.
Ще отворя очи, после нека Хелен знае.
Първото което ще направя...
- Идва ли линейка - Всеки момент ще пристигне.
Събудих ли ви?
Легнахте си късно. Ще кажа.
На кого?
Искате ли кафе?
- Къде отиваш? - Получи ли пратката.
Привърших в три, тази сутрин.
Татко заминава за Рю през юли.
Шегуваш се.
Беше тук вчера.
- Какво каза? - Нищо. Приказвахме си.
За какво?
Показах му мойте джунджурии. Питах го за Юли.
Дай ми цигара.
Не изглежда да...
- Какво? - Не знам.
Не зная как издържаш.
Ще обядваш ли с мен?
Ако желаеш.
Вземи ме по обед.
- Отвори очите. - Тихо, моля ви.
Да, отворих очи. И какво...?
Жив съм, чувам всичко.
Те са забавни!
Много съм уморен...
но това е естествено.
Трябва да им кажа.
Какво искат?
Да не би да ме погребват, нима?
Може би, само е припаднал.
- Нека го обърнем. - По-добре, изчакайте доктора.
Тези идиоти ме мислят за умрял!
Разотивайте се, няма нищо за гледане.
Те са полудели!
Аз чувам... и виждам!
- Мога ли да отида да позвъня? - Да, но побързай.
Свещеник...
Плашат ме.
Преди всичко, не трябва да заспивам.
Не трябва...
Кой видя велосипедиста?
Видях колата, когато започна да гори.
Съпругът ми не го видя.
Във всеки случай, не сме сигурни.
И ние.
Освободете!
Не можем без помощ.
Предполагам, ще се оправите!
Не се карайте.
Освободете! Внимателно, господине.
- Не е ли преместван? - Не.
Няма ли други?
От колко време е тук?
Половин час.
Наредиха ни, да отстъпим!
Сериозно ли е?
Още не зная.
Пиер знаеше ли, че сте видели Бернард?
Не съм сигурен. Той ме качи в колата.
- Не сте отговорна за Пиер. - Да не съм.
Казах му всичко.
Не си му казала много последната нощ.
Имаше твърде много хора.
Ще се омъжиш ли някой ден?
Не знам, не се тревожи!
- С едноцветна вратовръзка, тази би била добре. - Да, наистина.
Ще взема синята. Той харесва синьо.
- Имате ли някоя, с по-дълги ръкави? - Имаме всякави дължини.
Тогава ще взема тези двете...
и синята.
Стомахът му, увреден ли е?
Не мисля.
- Ваше ли е? - Да, благодаря.
Внимателно...
Проговори...
Не се плашете. Ние ще се погрижим за вас.
Мислите ли, че чува?
Боя се, че не.
- Жена му? - Тя замина за болницата.
Заповядайте чантата му и писмо.
Вие двамата, отидете до полицията.
Пак съм аз. Някакви повиквания?
Г-н кой...? Той остави съобщение?
Това ли е всичко?
Кой...?
Не си каза името?
Моля ви, може ли да повторите съобщението?
Ан...? Може ли, да ми отстъпиш колата си?
Трябва да отида до Рене. Ще ти обясня по-късно.
Толкова съм... Няма значение, ще ти обясна по-късно.
Толкова съм щастлива!
Да, веднага.
Не, майка ви, не е тук.
Някой се обади и каза, че баща ви е претърпял катастрофа.
Да, тази сутрин.
Нищо сериозно, но тя замина веднага.
Ще се върнат следобед.
Чувствам се добре...
Трябва да съм спал доста време.
Чух ги, да казват, че ще се погрижат за мен.
В тревата, бях изплашен.
Мислех, че ще умра.
Трябва да са намерили писмата...
и да са ги предали на Хелен.
Трябваше да ги унищожа...
Можете ли да говорите?
Да...
Къде ви боли?
Стомахът?
Гърба?
Може ли да отворите очи, отново?
Припаднал ли е?
Ще кажа на Хелен, да не се плаши от линейката.
Вземат ме... спасяват ми живота...
говорят ми.
В болницата съм... не ме е страх...
Мисля, че е слънчево...
или вали?
Не, слънчево е.
Чувам хората в градината.
Чувам вятъра.
- Какво е трябвало?
Кръвното му налягане беше ниско.
Добре. Благодаря.
Може да го качите в терапията вече.
Какво е станало тук?
Човек е катастрофирал.
- Къде е той? - В болница.
- Къде? - В Льо Манс.
Виждам светлината по-добре.
Чудесно.
Преди ме болеше.
До няколко дена...
ще излезна.
Само ръката ме боли.
Имам толкова много неща да върша...
Капакът на прозореца...
в къщата...
Франсоа...
Трябва да изгоря писмата.
и... масата...
овалната маса...
Аз... не знам...
Те... спрели са музиката...
на органа...
защото...
музиканта е заспал...
той... той... е...
той е... заспал...
музиканта...
Къде е?
Елате с мен.
Тук са нещата, които намерихме...