Ved Farsalos stødte Roms hærskarer sammen -
- i en blodig borgerkrig.
Cæsars legioner knuste den store Pompejus' legioner.
Nu var Cæsar enehersker i Rom.
Men Cæsar var ikke glad som ved tidligere triumfer -
- for de døde, som hans legioner talte, begravede og brændte -
- var deres landsmænd.
Røgen fra brændende romerske døde er lige så sort...
...og stanken ikke mindre.
Det var Pompejus, der ville det. Ikke jeg.
Nedskriv, hvad jeg har sagt.
I må godt rejse jer.
Prøv ikke at gøre indtryk med falsk anger eller stolthed.
Som officerer kæmpede I elendigt for Pompejus.
Jeres mænd kan slutte sig til mig og vende tilbage til Rom som romere.
I får samme privilegium. Men der bliver holdt øje med jer.
Forrædere vil blive dræbt.
Hvad er der, Flavius? Antonius? Ja, Canidius.
Med nyt om Pompejus, håber jeg.
- Hil, Cæsar. - Drik i mit navn, Canidius.
Og Marcus Antonius, Cæsars højre hånd.
Er der nyt om Pompejus?
Pompejus er rejst, Cæsar. Forklædt som handelsmand.
- Han efterlod sine varer. - Hvorhen?
Til en galej ved kysten med proviant til langfart. Til Egypten, siges det.
Egypten... Ja, måske. De står i gæld til ham.
Der kan han få et fristed. Låne penge og vinde tid.
Det er åbenbart ikke forbi endnu.
Spørg augurerne, Rufio. Jeg vil vide det.
Vil Pompejus møde mig i Egypten?
- Tager Cæsar da ikke til Rom? - Jeg har et ærinde i Egypten.
Unge Kong Ptolemaios ligger i strid med sin søster.
De ødelægger Rom's hvede.
Det haster vel ikke. Lad folk i Rom byde Cæsar velkommen.
- Efter hans største sejr. - Sejr?
Over hvad? Over hvem?
Canidius, lad mig få 10. og 12. legion.
Antonius fører de andre til Rom. Han bryder op omgående.
Og i Rom taler Antonius for Cæsar. Han handler på mine vegne.
Hans ord er Cæsars, og Cæsars ord er lov.
Naturligvis. Men hans legioner skal være intakte.
- De opretholder loven. - Cæsar.
Mens Cæsars galejer sejlede med kurs mod Egypten -
- bekrigede egypterne hinanden, ligesom romerne gjorde.
Kong Ptolemaios ville ikke dele tronen med sin søster Kleopatra.
Han fordrev hende fra Alexandria og forsøgte at knuse hende.
Det er markedsdag. En gang om ugen holdes den ved paladset.
Hvor er Cæsars æresvagt? Eller et kongeligt sendebud?
Vi skal nu se den store Cæsar kæmpe sig frem gennem markedet.
Marcellus! Tolv mand med dragne sværd.
Ban vej til paladsets trappe og hold den åben.
Det er præcis, hvad de forventer.
At vi går hårdhændet frem. Nej, det er deres markedsdag -
- så vi går på marked. Vi handler os frem til paladset.
Alt skal betales med mønter.
Lad folkene fjerne sværdene og tage pengeposerne frem.
Oliven, olivenolie...
Vin fra Samos.
Hvad koster vinen? Fire drakmer?
Tres stykker til mine mænd.
Betal ham. Betal nu.
Du sagde, at romerne ville gøre folk vrede.
Hvorfor gør de ikke, som du sagde?
Kongen stillede et spørgsmål, hofmarskal.
Romerne er sindsforvirrede. De gør uventede ting.
Især en romer. Det uventedes mester.
Men med så få mænd...
I ser så statelige ud. Enhver af jer kunne være konge.
Kong Ptolemaios, hersker over Øvre og Nedre rige -
- søn af Ra, Horus og Thoth...
Og så videre. I byder mig velkommen.
Jeg, Gaius Julius Cæsar, konsul, Pontifex Maximus osv. Takker jer.
Roms senat og borgere hilser Kong Ptolemaios -
- og hans søster og medregent dronning Kleopatra.
De siger det ikke, men Kleopatra er død.
Hun ville dræbe mig, så vi drev hende ud i ørkenen. Der døde hun.
Det er sandt, at majestætens søster smedede rænker for at dræbe ham.
Men Kleopatra er ikke død.
Det er sandt, at hun flygtede, men...
Undskyld, jeg afbryder, men sandheden er svær at finde.
Pothinus, ikke? Hofmarskal og ledende eunuk. En høj rang.
Ikke opnået uden en vis form for offer.
Theodotus? Majestætens lærer i historie, filosofi og ærgerrighed.
Og Achillas. En god soldat. Mellem os...
- Hvor er Kleopatra? - Hos sin hær.
- Hvor mange mand har du? - Tilstrækkelig mange.
Må jeg sige noget? Cæsar kommer med fred -
- og vi byder ham velkommen med varme og respekt.
Vi har et internt anliggende. Hvorfor kommer De, Cæsar?
Inden Ptolemaios' og Kleopatras far døde -
- bestemte han, at de begge to skulle regere i Egypten.
Rom blev udpeget til værge og eksekutor af testamentet.
I Roms navn spørger jeg, hvorfor Kleopatra er afsat.
Jeg skal mægle mellem hende og Kong Ptolemaios -
- så de atter kan herske over Egypten sammen.
Det bliver svært. Kleopatra har forskertset retten til tronen.
- Jeg vil dømme retfærdigt. - Han henter Kleopatra tilbage.
Solen over de to rigers hersker skinner måske for stærkt.
- Hvis De vil trække Dem tilbage... - Det vil jeg ikke.
Jeg vil først se Dem give ham den der.
Om forladelse, jeg havde nær glemt det.
Min herre byder Cæsar velkommen med en betydningsfuld gave.
- Det er storsindet. - Ringen. Giv ham Pompejus' ring.
Og nu et tegn på Hans Majestæts agtelse for Cæsar.
Den store Pompejus.
De døde bider ikke, siges det.
Behager gaven Cæsar? Det sagde de, at den ville.
Solen er for rundhåndet med sin gunst.
Her er for varmt for konger.
Hans Majestæt trækker sig tilbage.
Giv Hans Majestæt en romersk æresvagt.
Vel ikke for Deres hånd?
Hvis De har hørt om mig, ved De bedre, Cæsar.
Sørg for kost og logi til mine folk. Jeg vil indkvarteres i paladset.
- Jeg vil selv ledsage Dem. - Alle andre end Dem.
Find liget af Pompejus, om du så skal flå tusind tunger ud.
Få ham vasket. En mønt i munden. Og besørg resten. Ærefuldt.
Naturligvis.
Det her skal vi holde. Måneporten og tre andre.
- Hvordan er vi placeret? - 10. slyngekastere ved Måneporten.
- 12. holder resten. Tyndt besat. - Det er nok indtil videre.
- Og brøndene? - Vandet er drikkeligt.
- Endnu. Bevogt dem og kornet. - Vi kan holde ud længe.
Måske en uge. Det er længe nok indtil videre.
Hvad vil du?
Kan man stole på ham?
Nogen er her med en gave. Fra dronning Kleopatra.
En tæppehandler. Flavius tvivler. Han kender paladset godt.
Dukkede op i en løngang, som ingen kendte til.
Pothinus sender måske en snigmorder i Kleopatras navn.
Før manden ind.
Har du en gave fra Kleopatra? Læg den fra dig og gå.
Min dronning befalede, at jeg skulle overrække den til Cæsar.
Jeg er Cæsar.
Nej, De er ikke, admiral Agrippa. Ej heller Rufio eller Germanicus.
Min dronnings gave må kun ses af Cæsar.
Tæppet ser harmløst ud. Lån mig dit sværd, Rufio.
Måske skal der skæres.
Ville det ikke være lettere at bære tæppet på skulderen?
- Det ville være ubekvemt. - For dig eller tæppet?
Sværdet, Cæsar... Tæppet er sart. Må jeg binde det op?
- Vend det om først. - Den rigtige side vender opad.
Jeg vil have bagsiden opad. Skal jeg vende det med sværdet?
Man kan bedre vurdere en vares kvalitet -
- hvis man kigger på bagsiden først.
Hil, Kleopatra, i slægt med Horus og Ra, elsket af solen og månen -
- datter af Isis og dronning over Øvre og Nedre Egypten.
- Tak. - Kom her.
Giv vagthavende den her.
Han sørger for, dronningens gemak gøres klar til hende.
- Bliv der. Har jeg ladet dig gå? - Nej, Deres Majestæt.
Det her er mit palads, Cæsar. Alt står derfor til min rådighed.
- Jeg er ikke fange. De er min gæst. - Det er venligt af Dem.
Og hvad angår klargørelsen af mit gemak -
- har min øverste terne hentet de andre. De må være færdige.
- Umuligt. Dørene bliver bevogtet. - Der findes døre... og døre.
Ja, naturligvis. De må vise mig Deres palads en dag.
- Hvad venter du på? - Tilladelse til at gå.
Bevilget.
Apollodorus. Tak.
Det glæder mig, at De fik min hidkaldelse og...
Hidkaldelse? Det har jeg ikke fået.
Hvorfor skulle jeg imødekomme den?
Deres rejse har ikke trættet Dem, men jeg har haft en travl dag.
Det er vigtigt, at vi forstår hinanden.
Kun med min hjælp kan De slippe ud af den desperate situation.
Bid ikke i det. Havde De det med? Har nogen smagt på det?
- Så er det sikkert forgiftet. - En anden vej ud af situationen.
De er tolerant over for mig.
Skyldes det, at De er så meget ældre?
- Deres kort er forældede. - Vi er blevet ældre sammen.
Søerne mod vest er dårligt markeret. Bjergbastioner er ikke indtegnet.
De må tale med mine korttegnere og min stab.
Vi er kommet skævt ind på det. Jeg stryger Dem mod hårene.
Jeg ved slet ikke, om jeg vil stryges af Dem.
Det er vel tilladt at sidde?
De må hurtigst muligt gøre mig til enehersker i Egypten.
Jeg skal gøre en ende på kævleriet mellem jer to.
- De er vel ikke en tåbe? - I al beskedenhed, nej.
De har set og hørt min bror -
- og den onde mand, som har ham i sin hule hånd.
Skal vi blive enige om, hvad Rom vil have af Egypten?
Korn og kostbarheder.
En gammel historie. Roms storhed bygger på Egyptens rigdomme.
De skal få dem og det uden kamp.
Men der findes kun en måde. Gør mig til dronning.
- Det lyder som et ultimatum. - Det er den eneste måde.
Indtil for et øjeblik siden havde De kun en slave og et tæppe.
Nu har jeg Dem, Cæsar. Og der er mine hærstyrker -
- og den kendsgerning, at ingen dødelig kan knuse mig.
Ja, jeg har hørt, at De betragter Dem selv som en gud.
Isis, ikke sandt?
Jeg insisterer på, at De passer på, hvad De siger. Jeg er Isis.
Jeg dyrkes af mange millioner. De må ikke forveksle det, jeg er -
- med de såkaldte guddommelige aner -
- som romerske hærførere får sammen med skjoldet.
Var det ikke Venus, De valgte at nedstamme fra?
Nu må jeg insistere. De er træt og vil trække Dem tilbage.
Jeg er ikke Deres tjener. Send mig ikke bort.
De har ingen hær. Den er væk, for De kunne ikke betale den.
De har ikke Egyptens rigdomme at kunne give væk.
- Vi kan tales ved om nogle dage. - Det er måske for sent for os begge.
- Deres sikkerhed er mit ansvar. - Hvad med Deres egen?
Jeg er forberedt, skulle jeg mene.
Det håber jeg.
Jeg håber, De er så klog, dygtig og guddommelig, som man siger.
I romerske hærførere bliver hurtigt guddommelige.
Nogle sejre, nogle massakrer...
Så sent som i går var Pompejus en gud.
- De myrdede ham, ikke? - Jo.
For at behage Dem. Men det gjorde det ikke?
Nej.
I dag mindedes jeg, hvor højt min datter elskede ham.
Hun døde, da hun skulle føde hans søn.
Hun gav ham denne ring.
Sov godt. De kommende dage kan blive anstrengende.
Godnat.
- En eskorte til dronning Kleopatra. - Vagt!
Gangene er mørke, mine herrer.
Men vær ikke bange. Jeg er hos jer.
Har vi ikke udrettet nok i dag? Vi kan starte på en frisk i morgen.
Der er et par ting til. Vores kort over området stemmer ikke.
- Hvorfor tror De ikke det? - Jeg kan fornemme den slags.
"Officielt af makedonisk herkomst, ikke egyptisk."
"Kleopatra har ry for at være yderst intelligent, kvik og belæst -
- og velbevandret i videnskab og matematik. Hun taler syv sprog."
"Var hun ikke kvinde, ville man betragte hende som intellektuel."
- Intellektuelle keder mig. - Det gør Dem til en bedre admiral.
Her er noget af interesse for flåden.
"For at opnå sine mål har Kleopatra anvendt tortur, gift -
- og sine seksuelle talenter, som skulle være betragtelige."
"Hendes elskere opregnes lettere i tal end ved navne."
"Hun vælger som en mand snarere end at lade sig vælge på kvindevis."
Der var god grund til ikke at lade Dem være alene med hende.
Undskyld, jeg hørte ikke efter.
- De stoler vel ikke på Kleopatra? - Nej, ikke et øjeblik.
Stole på... Ordene har altid gjort mig ængstelig.
Ligesom med vin er eftervirkningerne ubehagelige.
Jeg er holdt op med at drikke vin og med at stole på folk.
Det har været en lang og krævende dag.
De kommende bliver måske endnu mere krævende.
Godnat.
Flavius!
"Det er atter efterår, elskede Lesbia."
"Se, hvordan bladene i Rom falder, falder -
- og elskende giver med kys løfter om foråret -
- som skal gøre en ende på vinteren med nattergalesang."
Jeg smager på maden, datter af Isis.
Er den skadelig, så lad det ramme mig.
"Kærlighed fører til fortvivlelse, som skønhed fører til sorg."
- Hvorfor stopper du, Phoebus? - Der er nogen i gangen.
Sådan skræmmer romerne fjenden. De tramper med deres store fødder.
Nej, det er en mand, som følges af andre.
Cæsar, vil jeg tro.
Vi må ikke skuffe den store Cæsar.
Romerne fortæller historier om mine bade, mine terner...
...og min moral.
- Kleopatra har bedt om audiens. - Det var i går.
- Jeg har haft travlt. - Dronningen bader.
- Kan Cæsar komme senere? - Nej, desværre.
Hold ham. Gør ham ikke fortræd.
Du er en god mand, Apollodorus. Jeg håber, du bliver værdsat.
Vent på mig her.
En ubuden gæst. En mand.
- Nå, det er Dem. - De ville tale med mig.
Jeg tilkaldte Dem i går til audiens i min tronsal.
Men jeg måtte ikke gå ind.
Den ligger for tæt ved Deres brors gemakker.
Ingen skal bestemme, hvor jeg må gå!
- De vil tydeligvis ikke noget. - Jeg vil have min trone.
De er trods alt passende klædt. Deres bedste rustning?
Næsten. Jeg har den ikke på for Deres skyld.
Det ved jeg godt. I morges besøgte De Alexanders grav.
De stod alene ved hans sarkofag.
Hvordan ved De det?
De stod bare og stirrede ned på ham.
Og så græd De.
Hvorfor græd De, Cæsar?
- Han reciterer smukt. Er han blind? - Gør ham ikke fortræd.
Nej ikke en, der reciterer Catullus så godt.
Han kan ikke lide Dem. Hvorfor har De ikke dræbt ham?
Jeg kan godt lide ham.
"Mit ønske om at behage Dem, Cæsar, er ringe -
- men jeg gad vide, om De har en bred bringe."
Achillas' hær går mod Alexandria.
Den er tyve gange stærkere end Deres. Tredive gange.
- Han omringer paladset. - Ikke fra søsiden.
- Vil den store Cæsar sejle bort? - Ikke indtil videre.
Achillas angriber måske i morgen, eller så snart det passer ham.
Højst sandsynligt.
Hvordan kan De tro, at De kan holde stand mod en sådan overmagt?
- Og sig ikke "indtil videre" igen. - Officererne tror, vi holder en uge.
Måske i det uendelige. Hvor længe tror De?
Før vandet slipper op? Og uden mad?
Før soldaterne er nedslagtet -
- eller forgiftet på bordellerne? Nogle få dage, Cæsar.
- Højst nogle få dage. - Jeg tror, at De har ret.
Kender du dette digt af Catullus? "Giv mig tusindvis af kys."
"Og så flere tusinde til. Vi tæller dem ej."
"Så den onde misundelse kender ikke antallet -
- og sender ikke et ondt blik."
Det havde ikke været lige så rart i tronsalen.
- "Mit ønske om at behage Dem..." - Ti stille.
Jeg må tale med Dem, Cæsar. Det er vigtigt.
De egyptiske krigsskibe i den østlige havn udrustes.
- Hvornår er de klar til angreb? - I morgen, når det blæser op.
Brænd dem i nat.
Skibene ligger tæt på land. Ilden kan brede sig.
Jeg vil ikke risikere en blokade. Og gør det ikke før i nat.
Forbered det i al hemmelighed. Jeg har brug for den her dag.
Held og lykke.
Hvorfor først i nat? Hvorfor har Cæsar brug for dagen?
Det kan jeg ikke fortælle lige nu.
- Flavius. - Her er det. Det er lige kommet.
Guderne burde ikke drive gæk med os, Rufio.
Det er bedre, end jeg havde håbet. Du må hellere tage af sted.
Hil, Cæsar.
Det kaldes "epilepsi" på grund af muskelkramperne.
Grækerne betragtede dem, der led af det, som gudernes yndlinge.
Det siges, at den store Alexander havde den faldende syge.
Det siger man også, at den store Cæsar har.
- Sisogenes, biblioteket. - Hvad fabler du om?
Romerne har sat ild til den egyptiske flåde.
- Ilden har bredt sig til byen. - Byen?
Kun til nogle få bygninger, men biblioteket brænder.
Det store bibliotek...
Aristoteles' manuskripter.
Platons skrifter, skuespillene, de historiske værker.
Den hebræiske guds testamente. Bøgernes bog...
De brændende galejer drev ind blandt handelsskibene.
- Og vores skibe? - I sikkerhed.
- Jeg skal bruge hjælp til fangerne. - Jeg kan ingen undvære.
Jeg får måske også brug for dine sømænd.
De burde overfalde vagterne oftere. Det klæder Dem at slås.
De bliver smukkere for hver gang, jeg ser Dem.
Og De bliver frækkere.
- Og travlt optaget. Hvis De vil... - Kan De lugte røg?
Det var nødvendigt at brænde jeres flåde.
Skibene lå på vandet. Skulle De absolut brænde dem i gaderne?
Handelsskibenes brændende master faldt ned på gader og huse.
Et af dem var Alexandrias store bibliotek.
Ja, det har jeg hørt. Jeg beklager dybt.
- Hvis De ikke har noget imod det... - Det har jeg. Slukker De ilden?
- Egyptiske fanger skal slukke den. - Romere antænder kun brande.
Har du forladt barnekammeret for at irritere de voksne? Vi har travlt.
Skal vi fjerne hende?
Brug Deres geni på at ødelægge. Riv pyramider ned og udslet byer.
Hvor vover De og Deres barbarer at sætte ild på mit bibliotek?!
Spil bare erobrer, store Cæsar.
De kan voldtage, myrde og plyndre tusindvis af mennesker.
Men ingen barbar har ret til at ødelægge en eneste tanke.
Så er det nok. Lad mig være alene med hende.
Jeg sender snart bud efter jer.
Sværd, spyd... eller vil De sætte ild til mig?
Vi må forstå hinanden.
Hvad De end mener, er jeg først og fremmest Cæsar.
Og jeg er Kleopatra, Isis' datter!
Hvis og når jeg siger det, er De det, jeg siger, De er.
- Ikke andet. - Hil, Cæsar.
De nedstammer fra generationer af indavlede, åndssløve tåber.
Hvor vover De at kalde nogen barbar?
Datter af en stupid drukmås, der købte Egyptens trone.
Jeg har fået nok af, at De lever højt på tidligere tiders storhed.
- Jeg tænker på fremtiden. - Så gør, som jeg siger.
Som De siger? Bogstaveligt talt? Som var jeg noget, De har erobret?
Ja, hvis jeg vælger at betragte det sådan.
Har De ret til at gøre, hvad De vil med mig... når De vil?
Ja, akkurat.
Vil De ikke bære Deres laurbærkrans -
- så jeg bliver mindet om, at det er Cæsar, der hædrer mig?
De taler for meget.
De vil ikke bryde Dem om mig på den måde.
Cæsar! Et angreb mod Måneporten!
Måneporten bliver angrebet.
Ballisterne skal elimineres. Send en skildpadde ud.
Dan skildpadde!
- Nu går vi til angreb. - Nej.
- Vi har en hel legion i reserve. - Hold stillingerne.
To timer til daggry. Vi bliver, hvor vi er.
- Hvad sker der ved daggry? - Ved du ikke det? Solen står op.
Sig til folkene, at de har sejret. Vin til dem, der holdt porten.
Send alle reserver og udhvilede mænd ud.
- Vi har dem i en skruestik. - Hvem skal hjælpe til?
Mithradates' hær. Rufio er gået dem i møde.
- Hvordan kan Mithradates nå frem? - Jeg gav ham besked, før vi sejlede.
Ingen kan holde Alexandria med to legioner -
- sådan som du og andre ofte har påpeget.
Jeg smager din drik, datter af Isis.
Er den skadelig, så lad det ramme mig.
Lotus.
Du tørrede kanten af bægeret, da du havde smagt. Hvorfor?
Hvorfor? Min mund skulle ikke tilsmudse den.
Lotus... Smag igen.
Pothinus truede med at lade mig dræbe.
Om forladelse, Deres Majestæt. Tilgiv mig.
Jeg tilgiver dig.
Drik så.
Apollodorus!
Stilhed for Gaius Julius Cæsar, Roms konsul.
Rejs jer op.
Det følgende er det romerske senats og folks dom og befaling.
Her afsiges ingen dom, og Kleopatra, ikke Rom, befaler.
Hun har løjet, Cæsar. Hun og hendes slaver lyver.
Du er ikke blevet anklaget... endnu.
Nu anklages du for at have tilskyndet til krig mod Rom -
- og for at have forsøgt at myrde dronning Kleopatra.
Du er skyldig i begge anklager og idømmes dødsstraf.
Der er for lyst herinde. Træk for.
Vil De også dræbe mig? Hvad er jeg anklaget for?
Kong Ptolemaios er ikke længere under Roms beskyttelse.
Han skal forlade paladset og føres til Achillas' lejr.
Skal jeg sendes tilbage til mine egne tropper?
Han skal ledsages af sin lærer Theodotus.
- Hørte du det? Du slipper også. - Hold op, din idiot.
Må jeg sige noget? De ved, at Achillas er omringet -
- af Deres legioner og Mithradates' hær.
At sende Hans Majestæt dertil kan indebære hans død.
- Den risiko må en konge løbe. - Men da ikke mig, Cæsar.
Hvad ved jeg om krig?
Jeg er blot en lærd, der gør i tanker og ord.
For mange ord. Nu er det nok.
Sæt befalingerne i værk.
Flavius?
Find Apollodurus og giv ham hans dolk.
Tør den af først. Den er indsmurt i Pothinus' blod.
Ja, jeg er træt. Jeg skal nok sove.
Jeg beklager det, der næsten overgik Dem.
Cæsar, har De tid til at tale med mig?
Gårsdagen var travl, natten lang og formiddagen begivenhedsrig.
Vidste De, at Apollodorus ville dræbe Pothinus?
Han ventede, indtil Rom havde afsagt dødsdom.
Og min bror... og Theodotus? Bliver de også dræbt?
Ja, sikkert. Jeg er træt. De må have mig undskyldt.
De har hele tiden vidst, at der ikke var nogen fare -
- at Mithradates var på vej som forstærkning.
- Hvorfor sagde De ikke det? - De ville ikke tro mig.
- Jeg må insistere... - De stolede ikke på mig.
Ikke et øjeblik.
Alligevel har De lige gjort mig til ubestridt dronning.
- Egyptens enehersker. Hvorfor? - Vi kan tale sammen senere.
- Hvorfor? - Det var bedst for Rom.
- Bedst for Egypten. - Ja, også Egypten. Gå nu!
Den er der ikke brug for.
Jeg havde ikke behøvet at røbe mig. Jeg kunne have kaldt på Flavius.
Hvor mange kighuller har De?
Bliver vi også iagttaget nu?
Send Flavius herind, hvis De ser ham.
- Vil De stadig have, jeg skal gå? - Hvad vil De?
- Jeg vil hjælpe Dem. - Der er ingen hjælp at hente.
- Det er der nu. - En dag sker det i alles påsyn.
Alle ser mig falde. Jeg falder foran pøbelen...
...med fråde om munden. De vil le og flå mig i småstykker.
Guderne selv led af sygdommen.
Hannibal, selv den store Alexander.
Til sidst faldt de. De blev flået i småstykker.
Det sker ikke for dig. Det vil jeg sørge for.
I Senatets og det romerske folks navn og ifølge deres vilje...
Isis ville give afkald på sin plads i himlen for din skønhed.
Se ikke på mig. Ingen må gøre det.
Hvis de ikke kigger, ved de ikke, at jeg gør det.
- Du burde knæle. - For øjnene af alle kongerne?
Skal jeg lade, som om de ikke ser os?
Du har knoklede knæ.
De er heller ikke vant til den slags.
- Vi skal tidligt op i morgen. - Hvad bliver det? Mere hvede?
Jeg har set nok til, at det kan brødføde Roms legioner.
Der er nok til at brødføde hele verden.
Eller mere guld? Du kunne købe hele verden.
Jeg kunne lønne flere legioner, end Rom har haft.
Mere granit, marmor, flere slaver, der bygger det, der skal bygges?
Bedre veje til Indien? Hvad i Egypten har jeg ikke set?
Selve Egypten, Egyptens kerne.
Rom er mit ansvar.
Alexander indså, at han kunne regere verden fra Egypten.
Han var ung, og du er endnu yngre.
Den slags drømme blegner med tiden.
- Drømmer Cæsar ikke mere? - Det er farligt i min position.
Nødvendigt, troede jeg.
Jeg skal snart til Rom. Der er problemer.
Marcus Antonius sender bud efter mig.
På vej hjem skal der udkæmpes krige i øst og i nord.
End ikke i Rom savner jeg modstand.
- Gør, som du gjorde med Achillas. - Det er en anden type modstand.
De spinder rænker. Som et spindelvæv.
Du ved, hvad der sker, når spindelvæv ikke fjernes.
Stoler du på denne Marcus Antonius?
Hvis jeg stoler på nogen, er det Antonius.
Lad ham fjerne spindelvævet og bliv hos mig.
Du er diktator i et år. Du kan gøre, hvad du vil med tiden.
Alt undtagen at få den til at gå i stå.
Hvis... når du skal tilbage til Rom...
De krige, der skal udkæmpes, er de vigtige?
Der findes ingen uvigtige krige.
Jeg har læst dine beretninger om krigen i Gallien.
Hvordan skriver jeg i forhold til Catullus?
Anderledes.
- Kedeligt? - Der er for mange beskrivelser.
Du er taktfuld. Nogle kritikere som Brutus -
- mener, at jeg skriver ugrammatisk og simpelt.
Du har skånet hans liv mere end en gang.
Folk siger, det skyldes, at Brutus er din søn.
- Er det sandt? - Jeg har ikke nogen søn.
Calpurnia, din tredje hustru, har du været gift med i tolv år.
Alligevel har Cæsar ingen søn.
Det er en kendt sag, at Calpurnia er ufrugtbar.
En kvinde, der ikke kan få børn, er som en udtørret flod.
Der er ingen grund til at tale mere om det.
Også en kvinde må gøre den ufrugtbare jord frugtbar -
- få liv til at gro, hvor der ikke er noget liv.
Som når Nilen nærer jorden og giver den nyt liv.
Jeg er Nilen.
Jeg vil få mange sønner.
Det har Isis sagt til mig.
Mine bryster er fyldt med kærlighed og liv.
Mine hofter er runde og brede.
Den slags kvinder føder sønner, siger man.
Første gang, da du stod her alene...
Hvorfor græd du?
Fordi jeg havde mistet noget.
- Hvad? - Levetid. Min egen.
Han erobrede verden og døde, da han var 32 år. Jeg er 52 år.
Mit mål er at forhindre verden i at erobre mig.
Du må have haft de samme mål. Det har du sikkert stadig.
Jeg vil fortælle dig noget. Da jeg var 32 år, i Spanien -
- så jeg en statue af Alexander. Da græd jeg også.
Også dengang.
Du skal have hans sværd.
Det er for dybt begravet... i tid.
- Og Alexanders kappe? - For tung for Cæsar.
Hvad så med hans drøm?
Gør hans drøm til din, Cæsar.
Hans storslåede plan.
Tag fat, hvor han slap.
Ud af erobringerne... en verden.
Og af den verden en nation.
Ét folk på jorden, som lever i fred.
- Det er det, du vil have af mig. - Af os.
- Med Alexandria som hovedstad? - Han valgte den.
- Jeg er romer. - Han var græker.
- Vi bliver alle et folk. - Han var 32 år og fejlede.
Det vil lykkes os. Dine drømme, dine ambitioner...
Ét liv er ikke tilstrækkeligt til den slags drømme.
Alexanders kappe er ikke for tung for Rom og Egypten tilsammen.
Og hvis hans sværd sidder for godt fast -
- må du bruge dit eget, Cæsar.
Du blander politik og lidenskab sammen, så de ikke kan adskilles.
Det er jeg hverken den første eller sidste, der gør.
Kleopatra, hvad der end sker, så overlad mig til min skæbne.
Din skæbne er ikke længere kun din.
Den er også min.
Snart vil en bære både Alexanders kappe -
- Cæsars sværd og Cæsars navn.
Og i Cæsars navn skal han herske over Egypten -
- og over den del af verden, som vi skænker ham.
Vores barn bliver en søn, Cæsar.
Det sværger jeg på ved Isis.
Kan du udsætte din rejse til Rom længe nok?
- Jeg kom hurtigst muligt. - Du er velkommen i Cæsars hus.
Du er Cæsars hustru. Jeg syntes, at du skulle vide...
...at min mand har giftet sig med dronning Kleopatra?
Vil du have lidt vin? En af dine mange favoritter.
Ifølge ondsindet sladder blev de gift efter egyptisk skik.
Det kan ikke være alvorligt ment.
Han blev gjort til en egyptisk gud.
Endelig er han guddommelig. Det må have glædet Cæsar.
Calpurnia... Vi kender begge to Cæsar.
Ægteskabet er ugyldigt i Rom. Der må være et politisk formål.
Det var symbolsk for at stadfæste Roms alliance med Egypten.
Du er loyal og venlig. Du kom hurtigt.
Men ondsindet sladder er hurtigere end dig... og sandheden.
Har du hørt, at dronning Kleopatra venter Cæsars barn?
Ja, Antonius, vi kender ham... du og jeg.
Dette skal ske... dette skal ske...
Rom.
Mægtig, alene og uelsket.
En elskerinde skal løfte dig fra jorden til himlen -
- og verden vil opleve en guldalder med retfærdighed og kærlighed.
En søn skal fødes af Isis!
En søn skal fødes af Isis. Rom skal se ham klædt i guld.
Østpå skal man se ham belæsset med smykker og kostbarheder.
En søn af Egypten og Rom!
Her skal han møde sin skæbne!
Gør præcis, som jeg siger.
Når barnet er født og er blevet salvet til prins...
...så bring ham til Cæsar.
- Skal Cæsar komme her? - Nej. Gør præcis, som jeg siger.
Bær barnet hen til Cæsar. For øjnene af hans mænd.
For øjnene af alle romerne.
Læg ham ved Cæsars fødder. Ved Cæsars fødder.
Det skal jeg gøre.
Frygt ej. Vi har aldrig mistet en Cæsar.
Den bemærkning var grov og smagløs.
Cæsar, husk Roms love.
Tager De barnet op, gør De det til borger i Rom og til Deres arving.
En søn...
Jeg har en søn!
Hil, Cæsar!
Han er blevet konge af Egypten.
Bastarden har fået navnet Cæsarion. Prins Cæsarion.
- Sikke et navn til Roms tronarving. - Rom har ingen trone.
Det vil Cæsar ej heller have.
Men en søn... Vi ved, han altid har ønsket sig en.
- Jeg er glad på Cæsars vegne. - Din glæde er forståelig.
Cæsar har anerkendt en søn. Nu skal man ikke tænke på Brutus.
Er det ikke en lettelse, Casca? At alle ved, hvad du er.
- En løgner, bedrager og kujon. - Du fordrejer hovedet på Casca.
Hvis man drejer hovedet, ser man Marcus Antonius.
Han burde frygtes mere end Cæsars lille søn.
Men gavner det Rom, at Cæsar er blevet længe i Egypten.
I sit fravær dyrkes han af folket som en gud.
Hvorfor skulle han vise, at han er dødelig?
Der er nogen, der frygter Cæsars ærgerrighed.
Frygte hvad? At han ødelægger republikken?
Ja, det vil han. Det kan jeg garantere.
Din tunge er gammel, men skarp, Cicero. Den kan skære dit hoved af.
Det bliver nok dit sværd, Antonius. Det er lige så skarpt og hurtigere.
Og det er bange for hoveder.
I dag bliver lugten af vin stærk. Træk ikke vejret for dybt.
Octavianus, det med Cæsars søn...
- Gør det dig ked af det? - Nej.
Man skulle tro, dine ord var lige så dyrebare som dit guld.
Ligesom guldet bruger jeg dem, hvor de er mest værd.
Og din dyd? Min ven har en ven.
Det gælder også den.
Når du dør, dør du måske uden nogensinde at have levet.
Troede du, jeg ville tage af sted uden at sige farvel til jer?
Vi troede, at hvis vi kom til dig -
- ville vi få lidt længere tid.
En ting skal du huske, min dreng.
Det, du ikke vil slippe, tager ingen fra dig.
Hil og farvel, lille Cæsar.
Er det 100 år siden, jeg blev lagt ved dine fødder i et tæppe?
Eller var det i går?
- Hvornår sender du bud efter os? - Inden længe.
- Hvornår? - Det tager tid, før jeg når til Rom.
- Og hvornår så? - Inden for en overskuelig tid.
- Tiden er vores fjende. - Skal jeg besejre den for dig?
Har du en slagplan?
Jeg må have din søn med til Rom.
Rom skal se Cæsars søn -
- som en dag skal herske over Cæsars verden.
Cæsar.
Tidevandet vil snart yde modstand.
Ikke blot tiden, men også tidevandet.
Selv som guder kan vi ikke gøre noget ved dem.
Først efter mere end to år -
- og mange krige i Afrika og Lilleasien -
- kunne Cæsar sejle til Italien og vende hjem -
- for at fejre sin triumf og passe sine sager.
"Som tak har Senatet tildelt Cæsar -
- rangen, privilegiet og titlen Roms diktator på livstid."
Diktator på livstid... Endelig er han Roms hersker.
Apollodorus, alt skal gøres klar.
- Skibe, tjenere... - Alt er klar.
Nu må han da sende bud efter os -
- så jeg kan overvære hans kroning.
- Deres Majestæt... - Tre år er spildt.
Hvorfor var Senatet så længe om at indse, hvad verden vidste?
At Cæsar var Roms hersker.
- Rufio vil sige noget. - De har vist misforstået noget.
Nej, det virker soleklart. Cæsar er nu diktator på livstid.
Sandt nok, men for romerne er der forskel på diktator og hersker.
- Ingen kan kalde sig Roms hersker. - Hvorfor ikke?
Det er for tæt på et ord, ingen romere tolererer.
Konge.
Hvad indebærer det at være diktator på livstid?
At man resten af sit liv nyder folkets respekt.
Og diktatorens diktater?
De skal altid godkendes af Roms senat.
Tak, Rufio.
Fjenden! Fjenden!
Sisogenes.
Du finder det vel sært, at jeg foreslår at invitere Kleopatra.
Egypten er trods alt Roms forbundsfælle.
- Men jeg var alligevel overrasket. - Jaså.
Tak, fordi jeg fik lov til at overvære dagens møde.
Det var inspirerende at se frie mænd udtrykke deres mening frit.
Han ville gerne være til stede. Jeg så intet ondt i det.
Nu vil jeg aldrig mere tvivle på Egyptens rigdom.
Al Egyptens guld kan ikke købe en romersk senators ære.
Der lader til at være nok til at købe hans stemme.
Hvordan var det nu?
"Rom skal se ham klædt i guld..."
Det siges, at folkets modtagelse er overvældende.
Dronningen har bedt sit følge gå langsomt for at glæde folket.
Man skulle tro, at Kleopatra vil vinde romernes gunst.
Ja, det skulle man tro.
Man har ikke set noget lignende i Rom siden Romulus og Remus.
Han er slet ikke bange...
Han er slet ikke bange.
- Dronningen vinder folkets gunst. - Ja, folkets.
Gå nu som en konge. Ret dig op.
Lyt til jubelen. Sæt dig på tronen.
Buk til venstre og til højre.
Se vred ud, som om nogen har mishaget dig.
Godt. Jeg skælver. Kan du se det?
Nej, du må ikke smile. Så holder de op med at skælve.
Fangerne føres hen foran dig.
Ham her har ingen magt og er betydningsløs.
Men du vil fremstå som en ædel hersker. Hvad siger du?
Jeg benåder dig.
Højere. Benåder du nogen, skal alle vide det.
Jeg benåder dig.
Hvem kommer nu?
En ven, du engang stolede på, men som har svigtet dig.
Magtfuld, rig og af god familie. Han falder på knæ -
- og beder om dit venskab og din tillid.
Hvad gør du så, lille konge?
Skal Cæsar ønske det, som kræver befaling?
Dræner jeg marsken og befrier Rom for malaria for at fylde min vom?
Regulerer jeg Tiberens løb -
- og forbedrer havnen i Ostia, fordi jeg er ærgerrig?
Skal jeg ønske veje, biblioteker og borgerret til Italiens folk?
- Mange forslag fortjener vor støtte. - Fortjener jeres støtte...
Skal Cæsar bede Senatet om lov som en skoledreng?
Er Senatet da ikke længere til gavn for Rom?
- Skal romersk lov da høre op? - Jeg må være loven.
Mit ord må være til gavn for Rom.
Ellers kan I fratage mig den meningsløse diktatortitel.
Jeg har båret sværd for længe. Jeg vil ikke gå med tom skede.
Cæsar husker vel, at diktatortitlen er symbolsk.
Den ophøjede ham og viste Roms taknemlighed over hans sejre.
Brutus, jeg husker udmærket sejrene.
Gør du? Ved Farsalos rystede du ved Antonius' hånd -
- da han med rette ville skille dit hoved fra din krop.
Dit liv blev skånet på min befaling.
Ikke takket være mit ønske, men min befaling -
- står du her og snakker om dyder. Sæt dig ned.
Jeg vil ikke have flere meningsløse privilegier -
- og hædersbevisninger, der skal pacificere mig.
Så hellere ingenting og forblive en mand, der er ivrig efter at tjene.
Hvorfor har statuer altid så livløse øjne?
Har I set Nilen? I kan godt spare jer rejsen.
Hun har den i sit blik.
- Det er sent, Cæsar. - Meget sent i Rom...
Jeg var ved at sige noget, Cassius!
- Hvad kom jeg fra? - Ivrig efter at tjene.
Ja, jeg har tjent hele mit liv.
Jeg har erobret den halve verden til Rom.
De fleste her kan takke mig for jeres fremgang.
Nu vil jeg have jer til at gøre, som jeg siger.
I skal udnævne mig til Roms imperator.
I behøver ikke at sætte jer ned igen.
Jeg vil takke Deres Majestæt for gæstfriheden.
Godnat.
Tak og godnat.
De vil nødigt komme til møder her, som bør holdes i Senatet.
Vil de nødigt det?
Jeg forstår ikke, at statuers øjne altid er livløse.
De bryder sig ikke om mig. At du viser mig frem.
Derfor nægter de dig det, der er dit.
Med guddommelig ret, ikke?
- Ja, sådan er det. - Med guddommelig ret...
Det skal Senatet vist overveje.
Er De sikker på, hvad det er, De så gerne vil have?
- Jeg har altid været sikker. - Og Cæsar?
Kan nogen tale på hans vegne?
Nej.
Godnat.
Brutus, bør vi stå foran den nye gudinde, som Cæsar har stillet op?
- Skal vi falde på knæ? - Ikke endnu.
Der er plads til en gud til.
Når guden Cæsar gør gudinden Kleopatra selskab -
- skal Rom krybe for begge.
- Hvis den dag kommer. - Han vil være imperator.
- Det var hans sygdom, der talte. - Den tager snart livet af os.
Siden har han ladet sig udråbe til gud.
Imperator og gud. Ikke bare konge, men imperator og gud.
- Åbn dine øjne, Brutus. - Hvad kræver I af mig?
Når folket tænker på Roms ære, tænker de på en mand. Brutus.
Du har et ansvar. Frels Rom fra Cæsar.
- Bed mig ikke om at knuse ham. - Så knuser Cæsar Rom.
Antonius kommer med gode nyheder fra mine venner.
I morgen foreslår Lucius Cotta i Senatet, at jeg bliver konge.
Det bliver vedtaget.
Det forstår jeg ikke.
- Konge og imperator. - Og det bliver vedtaget?
I den sidste tid har jeg udnyttet en diktators privilegium.
Jeg har udnævnt senatorer.
Lidt mere end halvdelen er udnævnt af mig.
Endnu en gang har du sendt Mithradates' hær i forvejen.
Det bliver vedtaget. På Idus Martiae, en dag at mindes -
- bliver jeg udnævnt til konge af Rom.
- Konge, men ikke af Rom. - Ikke af Rom? Hvad mener du?
De gør dig til konge over riget uden for Italiens grænser.
Selv dine venner er bange for folket.
- Måske med tiden... - Bange for folket... Spild af tid!
Ikke af Rom... Hvad er der så? Galliens hytter og Britanniens huler?
Hele imperiet uden for Italien.
- Det accepterer jeg ikke. - Det er ment som en tom gestus.
Endnu en titel for at smigre dig.
Intet andet.
Og det bliver vedtaget? Så tag imod det, Cæsar.
Jeg har aldrig villet nøjes med en halv sejr.
Det skal du heller ikke nu. Jeg siger, hvad du har lært mig.
Tag lidt ad gangen, indtil det hele er dit.
Lad dem udråbe dig til konge, om det så kun er over et træ.
- Resten kommer med tiden. - Og gøre det igen, jeg har gjort?
Det er det, du aldrig har gjort eller erobret, der venter.
Roms legioner uden for Italien bliver dine legioner.
Guldet og magten i Egypten, dit Egypten.
Cæsar, du kan erobre hele verden.
Forstår du ikke det?
Konger og guder vælges ikke.
Ja, ikke kun Rom, men hele Italien -
- falder i dine hænder.
Lad dem udråbe dig til konge. Mine legioner er dine.
Sammen kan vi gøre erobringer, som end ikke Alexander drømte om.
Rom... Hvad var Rom, da Sulla døde -
- og Crassus blev besejret i Parthien?
Da kom de samme mænd til mig -
- og hylede som bange hunde: "Cæsar, red os!"
De kunne have gjort mig til konge, men jeg tillod det ikke.
Han blev kastet over muren. Det er ikke et kønt syn.
Pengeudlåneren Titus. Hvorfor dræbe ham og slæbe ham herhen?
Det er en advarsel til mig. Måske står jeg for tur.
Tør de true dig?
- Hvor var min søn? - I nærheden. Han blev bange.
- Hvor mange legioner har Lepidus? - Mindst femten.
- Hvor? - I Skytien.
Vi spiser sammen med Lepidus.
Vi skal tale om hære, slagmarker og antal mænd, der skal dø.
Og bliver jeg tilbudt Libyens ørken som kongerige, så siger jeg ja.
Det er den store Cæsar, elsket af Rom -
- og af mindst en af os -
- som må dø, for at Rom kan leve.
Skal det gøres, så lad os gøre det uden skam og frygt.
Hvis vi vil vise, at Rom ikke vil have en konge -
- så lad os gøre det som frie mænd ved højlys dag.
Hvilken højlys dag, Brutus? I morgen?
I Senatet?
Skal vi alle sammen bære våben?
Decimus, ledsag Cæsar fra hans hus til Senatet i morgen.
Cimber, Marcus Antonius må ikke gøre Cæsar selskab.
Få ham lokket væk og fortæl, hvad du hørte i aftes.
Jeg kan huske noget underligt.
Cæsar spurgte os, hvordan vi helst ville dø.
Da det blev Cæsars tur, så han på mig og sagde: "Pludselig".
Er det ikke underligt?
- Jeg var bange for, at du sov. - Cæsarion sover.
- Han var vågen i nat. - Blev han bange for uvejret?
Han sagde nej, men jeg kunne se, at han var det.
- Vil du med ind? - Decimus venter.
Han er kommet for at følge mig til Senatet.
- Decimus? Har han gjort det før? - En dreven politiker.
Han vil gerne ses sammen med mig i dag.
- Sørg for, at Antonius er der. - Også dig?
Roms damer lader til at være smittet af den samme frygt.
Calpurnia bad mig om at blive hjemme.
Hvorfor ville hun ikke have, at du tog af sted?
Hun havde haft en hæslig nat.
Hun vågnede og skreg i tordenvejret.
Hun drømte, at hun så mig blive myrdet.
Tjenestefolkene havde set tegn på himlen og den slags.
Mærkelige fugle blev set på Forum.
En fløj ind i Senatet med en laurbærkvist, som den smed -
- ved statuen af Pompejus.
Pompejus...
- Jeg er bange, Cæsar. - Bed mig ikke om at blive væk.
Skal man sige, at Cæsar gav afkald på verden på grund af et uvejr?
At det guddommelige i ham flygtede for dødelig overtro?
Jeg føler, at du har brug for mig, men jeg kan ikke hjælpe dig.
Hjælp mig til at leve, som jeg har gjort, anderledes end andre -
- for hvem livet blot er en bestandig frygt for at dø.
Må dine guder og mine være med dig, Cæsar.
Med undtagelse af dig er verden fuld af små mænd.
Ild brænder.
Tilintetgørelsens vinde blæser.
Rom, mægtig og alene -
- tilintetgørelsens vinde rammer dig.
Storm og hagl rammer hvede, fugle og levende væsner -
- himlen... og selv guderne.
Min søn!
Cæsar! Cæsar! Cæsar!
- Jeg har haft meget at lave. - Og du har gjort det godt.
- Er det, hvor...? - Ja.
I Egypten bygger vi monumenter over vores døde helte.
Her brænder I dem som affald. Farvel.
Jeg har en eskorte til dig. Du har intet at frygte.
Intet at frygte? Det er ikke nogen grund til at blive.
Meget er sket meget hurtigt. Jeg skal samle stumperne op.
- Cæsar... Du stikker af. - Hvorfor skulle jeg blive?
Jeg ved ikke, hvad jeg føler lige nu. Jeg er træt.
Og jeg har altid svært ved tale til dig.
Men du taler så godt, Antonius.
Glimrende læste du Cæsars testamente op -
- for de hulkende, morderiske frie borgere i Rom.
Som arving har han udnævnt sin nevø Octavianus.
Jeg ved hvorfor. Hvis det ikke var Octavianus -
- hvor længe tror du så, at du og din søn havde levet?
Hvis Cæsar var blevet konge, havde han så udnævnt Octavianus?
Det er i hvert fald forbi.
Cæsar... og drømmen, der blev dræbt med ham.
Først Alexanders drøm.
Så Cæsars. Nu er den forsvundet.
Først skal der være orden i Rom.
Brutus, Cassius og de andre skal pågribes og dræbes.
Så skal Cæsar have den titel, han ikke fik i levende live.
En død konge, en død gud... Det behøver end ikke Rom at frygte.
Cæsarion kunne gøre krav på konge- og gudeværdigheden.
Og ved hvilken domstol skulle vi gøre krav på den?
Jeg ville selv rejse sagen i Senatet.
Ja, det ville du sikkert.
Når de ikke ler mere, skal min søn og jeg så erklære Rom krig?
Nej. For det kræver en Cæsar.
Tiden er knap.
En anden Cæsar...
Men mange tak. Jeg vil huske din venlighed.
- Du giver for let op. - Gør jeg?
Lad mig komme til Alexandria og tale mere med dig.
Jeg ville gerne komme nu, hvis jeg kunne.
Prøv at huske det.